^798 y ff^^^ -^^S' ^^P^' ^45 
idå Phsenomenet ieke gårna vifar fig utan med 
några graders kåld och båft under hvad man 
nämner gråkall och mulen våderlek, har man 
fkålig anledning til den formodan, at Marfke-» 
ne t icke upkommer af annat ån oräkneliga fi- 
na, och ånnu uplosliga isnäiar, hvilka dä de 
röras, omhvålfvas och gå fonder, bryta fina 
egna ljuspartiklar i och emot hvarandra, och 
Ji vilka, alt efter fom de kun^a vara fiorre eller 
fafiare, gora Mareldens Iken nu fiarkare nu 
fvagare. Denna tankan ftodjer fig icke alle-» 
nafl dårpå, at alla cryftalliferade diaphana krop^ 
par flarkare hryta och fprida ljus ifrån fig, utan 
åfven pä flere uplyfie naturkunnigas mening, 
at visfa ljusfkcn i luften, fåfom: SoK och Mån^ 
ringar, Våderfolar oeh Vådermånar, hyilka icke 
gårna vifa Cg utan vid Väderlekens brytning 
och förändring, icke åro annat eller af annat 
i|ipkomma, ån af f/nafie i Atmosphaeren fam-» 
manlopande isnåiar, fom til nyfsnåmde Pha3-^ 
Xiomcners frambringande emottaga, bryta och 
refledera ljufet. Något tjock^are is vifar dår<» 
jemte den cgenfkap, at, då man nattetideii, 
hålft af god kårnis, hugger en vak och antin- 
gen ror i vaken eller upkaflar isftyckerne, ett 
blekblått, angenämt och tåmmelig fiarkt ljus-» 
iken brytes dem emellan aldeles liknande Mar-p 
^Iden; men denna egenfkap förlorar ifen, när 
han någon tid legat uppe i dagen, hvilket få- 
fom befymxcrUgt }nå ^i^^nårk^ 
