1786. OEt, Nov. Dec. zji 
r6ra eller at fåfta fig efter omftändigheterna^ 
FordenfkuU och fom de åfven åro ilyfva me- 
delft det långs midt igenom gående benet, kun- 
na de icke heller möjeligen limma, mäfte fäie- 
des nödvändigt biifva Itäende där de utkläc- 
kas och framväxa. At de ockfa verkeligen 
funnits flockvis fåftade pä Hafsväxter och Skai- 
kråk, intygar Lmperati, Petiver och Shaw 
uttryckeligen; och Rumph famt Muller haf- 
va mer ån en gång mårkt dem faftlittande och 
upråttftående i fand- eller lerbotn, och formo- 
deligen år det af famma grund, tilfammantaget 
med Sjöpennornas daning, lom Bauhinus och 
TouRNEFORT anfågo dem {Ifom växter famt 
förde dem til växtriket. I den fenare håndek 
fen tager nedra ändan af Bolen en helt annan 
ftållning , den fträcker ut fig , utgörande en 
lång och fmal SyHik fkapnad^ och tränger fig 
ned i hafsbotn fåfom en rot Af anfältnings 
ftällets bejfikaffenhet, fer man altfå at meranäm- 
de ända tager im geltalt aldeles efter behofvet: 
fåiedes har jag funnit ibland famma art dem 
fom haft en utvidgad ånda til et tekn at de 
varit fåftade vid något platt och härdt eller faft 
ting, och dem fom haft en rotlik ända til et 
tekn at de varit fåftade i fjelfva hafsbotnen. 
§. 6. Når vi nu betrakte Benetf befkaffen- 
het finnes det vara hårdt och bräckligt, dock 
mer och mindre böjeligt, beftående af en fin 
kalkaktig jord; til fårg och anfeende fåfom et 
Elphenben, dock mer och mindre hvitt: alt ef- 
ter fom det är uttorkadt, men gulaktigt och nå- 
got böjeligt fä långe kräket är lefvande: bråndc 
gifver det en hornaktig lukt, och ii.pgl6dgadt 
