§x 1748- April. Maj. Jiinius. 
och deras betnicktan vill liklbm uti fig innefatta 
ijelfva naturens^ Naturens Lagar och verkningar, 
fom fynas oåndehge til nnfAl och obcgripelige til 
fin befkafFenhet, måtas likväl genom någon linea, 
fom år et ibland de enfaldigalic ting vi kunne in- 
billa ofs^ Naturen år fig ej deruti olik. Men vi 
gora honom gemenligen mera konllig ån han är, 
och taga derfore efomoftaft vilfe uti vara under- 
fokn ingår. 
DelTe Linier mafte altf a | fokas uti fin enfal- 
diga uprinnelfe, at deras egenfkaper mage blif- 
va ofs kunnige. En Mathematilk puncts ti y tände 
pä en fuperficies gifver begrep om iinier i gemen, 
och belkafFenhetcn af flytandet determinörar li- 
niens belkaffeiihet^at vara råt eller krokug. Sjelf- 
va krokningens art få vi begrep ora genom några 
rata liniers viffa Hållning til den krokugas puncber 
och genom deras forhållande rins emellan. Sokcs 
detta förhållandet, finner man det uti hvars och ens 
befynncrliga generation af förut bekanta liniers för- 
hållande, iom dår förekomma. 
De forfta Linier , fom de gamla hade fig be- 
kanta, voro rata linier och cnklar, hvilkas be- 
flcrifning jåmvål var lätrafi: at finna och fåkraft at 
mechanice forråtta. Defia togo de an til elementer 
uti fin Geometrie och gofvo dem namn af Geo- 
metrilka, eller loca plana, emedan de genereras 
i plan^ 
Men då det namnkunniga problemet om en 
Cubs fordubiandc upkom, hade de redan fiere li- 
nier fig bekanta, ellcv ock gaf detta probhnhét dem 
anledning at tanka pä nya koniligare linier, fafom 
Parabeln, Ellipfen och Hyperbolen. De hade lik- 
väl i forftöne mycket betänkande vid, at fora in dem 
' uti 
