U .1748- April Maj. Jiinius. 
annan l>e{låndig vinkel. H varpa LEiBNiTSutibrcf 
famma ar ofverrånde honom fin Soiution da ange- 
len var rått, ibmaldeles. träffade in rjiied den Be?i- 
N0UI.L1 förut funnit. Bägge fago Problemets 
nytta uti Dioptriken, och funno jånivål at deras 
Soiution ej var generel, utan kunde allenaft bru- 
kas uti Algebrailka o^h dcfsutan uti nägra fa tran- 
fcendentella exempel. Hvilket längt ifrån at af- 
fkråcka, gaf dem ny eld at leta efter andra metho- 
dcr; emedan den vanliga ej var tihickelig* c) 
Leibnits fant derpä en ny tillämpning af 
differential - rakningen , fom Jan Bep.noulli 
jjelf tililär federmera tjent honom at finna en all- 
mån method til at fkara en gifven Series af linier, 
änting*en de voro algdbraifke eller tranfcendentel- 
la, uti en råt eller fned beflindig vinkel , eller fom 
efter någon vifs lag förändras, d) 
Detta problem gjorde Bernoulli allmänt 
uti A&aLipfienfia for Öclob. liSpgj n^en fom in* 
genfvarade derpä, forblef det ån en läng tid emel- 
lan Leibnits, Jan Bernoulli och defs bror 
Jacob Bernoulli , hvilkeii ock tilforne fått del 
dcraf. 
Sedan frågan upkom, om rättigheten til påfun- 
det af diffeixntial- rakningen, antingen den borde 
tilfalla Newton eller Leibnits, hvarut innan både 
Ångeländare och Tyfkar togo del uti fm Lands- 
mans heder j och Ängelfke Societeten hade den. 
tildomt Newton, var ej utan, at det gick 
Leibnits och hans vänner til finnes. Derfore 
proponerade ater Leibnits detta problem gene-.' 
relt, om Orthogonal -Trajectorier, til at. forfoka 
Ångelsmånnernes il]|frkji, men tog exempel afhy- 
perbo- 
