1 62 1748- Jill. Aug. Seprcinb. 
Hämning, har altid biifvit hallen i mycket var- 
de, färdeles i de äldfta tiderna, da Mufik- idkare 
och vifa hollos for alt et , efter Quintiliani bc- 
rittelfe. 
öfver defs aldcr och upfinnare hafva de åldrc 
tiders Lärde hyfl: rått få många, fom olika ranckar^ 
Någon af deras diktade Gudar eller ock någon fä- 
dan man, fom de viile hafva mycket idkat Mufi* 
ken, antogs gemenligen for upfinnare , ifrån hvars 
tid de altfä räknade vctend^apens ålder. En mö- 
da, den de kunnat hafva bcfpard. Ty det år rätt 
troligt 5 at Mufiken, anfcdd uti fm naturlig^i 
hamn, kan råkna fin ålder tilbal<a få långt, fom 
männifkan Ijelf. At foka en upfinnare til henne 
fkulle med lika fkål kunna foranlata en at tånka 
efter, hvem forft varit upfinnare til talekonfien 
eller hvem forll: lårt månniikan tala 3 men då en 
vil betrak ta-Mu fl ken, fom en konfc, kan Sldreii 
med fog räknas ifrån Tubals tid, fom enligit den 
"^Heliga Skrifts utfago, varit den forfta inilrumcjit- 
makaren, Efcer de få och ofullkomliga reglor, 
hvilka tid efter annan kunnat bli uptäckte och an- 
tagne, idkades denna konften til defs en vid namn 
Therbandus, fom lefde vid pafs 8i:oårf6r Chri- 
ftiFodelfe, gjorde en åor forbättring på den ti- 
dens inftrumenter och fkref tilfammans en bok om 
mufiken, fom berättas hafva varit den forlla i det- 
ta åmne. 
2fo ar efter Tmerbandi tid, fcdan åtfkilli- 
ga imedlertid hade gjort honilen rikare på regler, 
hände fig at Pythagoras uti en fmedja hörde 
den ena hammarens ljud vara en fullkomlig oårav 
emot den andras. En fådan man kunde icke lä- 
ta bero vid defhaii hade uptåkt, utan han före- 
tog 
