I74S- M ^^g- Scptemb. 163 
tog fig at foka orfakeii dertil, b vilken han him 
I bella uti hamrarnas dubla forhållande. Deraf fick 
I han anledning at Toka de ofriga confonantcrnas 
i förhållande , hvilket han lyckeligea fant. Och. 
'fom han markte, at rruuhematiken ågde baruti 
rått mycken del, fa fattade han den tankan, at 
I man uti mufiken borde mera tro mathematiflv ut-» 
I rakning än örat, fom han forefiålte lig kunna be* 
.draga en. 
Hade Pythagoras fkafFat de Lårda något, 
hvarpä de kunde bygga fina underfokningar, fa 
tinderlåto de ock icke at låmna efterverlden prof 
'af fin flit. Ibland alla andra var ock den for fi- 
na Elementer och andra mathematifka fkrifter vidt- 
bekanta Euclides en, f:)m okade fit flora namn 
med en Traktat, uti hvilken han utom mycket 
annat, vifte fkilnaden emellan de da nyligen up- 
funne och ånnu rått ofullkomliga tre tonernas 
flågten nämligen det DiatoniCka, Chromatifka och 
Enharmonifka, 
j Var konfl hade nu fat mera art af vetcnfJra» 
■Snforr, och var derfore ej underligit, om fcorc 
mfm hollo henne vård fin ätancka. 300 ar gin^ 
go pa det fåttet förbi icke fruktlofa for mufiken: 
menat bjuda Pythagoras eller hans medhalla- 
re fpetfcn uti den af honom antagna fatfen om 
mathematikens valde i mufiken, vågade fig ingen 
forr än Aristoxenus, fom Icfde vid pafs 340 for 
Chrifli fodelfe. Denna mannen, fom utan tvif- 
vel hade mårkt, at tonarterne, bvilka dä for* 
tiden determim.-radcs genom mathematifk ut- 
räkning, icke voro orat til behag, for hvars 
ftull han likväl vifle hela konften blef idkad, 
beflot at forkafta uträkningen , och forkl^arade i 
L 2 det 
