X3X 1748- J^I- Aug. Septcrrib. 
got. Och detfom mer år> månge ormar gifvas, fom 
pä intet fatt kunna bita^ eller tiltoga männi- 
Ikan fkada. Ormllågtet ar vidloftigt , och fkulle 
hafva gjort cn gräfelig afgäng pä de ofriga lef- 
vande , om alla defs fpcics hade varit giftigc. 
Forrån man kan profva om ct medel emot! 
ormfting år tilforliteligt, fä mäfte man veta, hvil-i 
ka ormlting åro giftigc, eller icke» Dertil tjena 
i fynncrhet följande ron, fom jag gjorde i Paris 
1744. uti juhi och Augufti manad, i Kongl. Trä- 
gården, och Auditorii Chemici rum, med nägru 
unga Medicorum H. Blots^ och H. Grignons trl-^ 
hjelp» jåmtcH, Prof. Bernard Jiifficus närvaro* 
, Vi toga den ormen, fom Franfofernc kalla 
Coleuvre Petiver i Mufeo; JNGFJS yulgaris fu^ 
fcus , collo flavefcente ^ 'ventre alhis maculis diftinäo \ 
och fom Herr Arch, LiNN^ps i Faiijfia Svecica 
kallar JNGFIS fcutis abdominalibus i-jj^ fquamis 
eaudte 8f , och fom pa Svenflca år bekant under 
namn af Tomtorm , Snok eller Ringorm ; efter 
han igenkånnes af des ring om halfen. Man flåpp- 
te honom i et ftort fockerglas, och tillika en 11^ 
ten råtta* Vi roade ofs långe at fe huru rottan 
hoppade ofver och på ormen, menat h:m ej rör- 
de henne utan krökte (ig, och gömde bart huf- 
yudet, faft ån vi fokte at upågga honom. Vi 
hade derefter nog mod at handcera denna ormen 
med bara händerna, och lågga honom til blotta 
kroppen, utan at någonfin blifva bitne, an min- 
dre forfara något giftigt af honom. Defs tån- 
der åro fmä, och kännas knapt i hans kekar, och 
|ro orörlige^ fäat han troligen icke kan bita. 
Vi 
