^66 1748- Odob. Nov. Dcccmb, 
len kan altfä våxa, der inga andra orter trifvas, ån i 
mofHi och mjolbars-ris ; men Gran växer icke ger- " 
na frodig, utan hon finner nägon myllig jord 5 få 
at det år fätångt at få begge med båtnad pä et 
och famma (tål le, fall beggc trifvas ofver alt, då ^ 
Tallen tar in det torrare 5 och Granen det fugti- 
gare fcållet. 
Björken ar mindre granlaga om jordmonen, 
och mfves ofver alt, allenafl: barrfkogen icke vå- 
xer fortåt, foai qvåfver henne, 
Såningen af Tall och Gran flier om våren , få 
fnart froen åro famlade, fom icke tola at ligga of- 
ver år«t-, ty de härikna latteligen af fommarhet- 
tan och blif/a ofruktfamma, Begge kunna fas 
på platfer ^ fom åro fvedde och af brände , at mar- 
ken icKc hafvcr n^^gon gräsvall, men båttre år, ' 
(ifynnerhet vid Granens fående) at mofTan alle- 
nafb med harklan uphackas, fä at fron komma ned 
i jorden j eller ock, om man gor en liten for 
af et par tvärfingers djup, och deri får turit 
fron , famt federmera lägger foren tilfam- 
mans. 
Är man angelägen, at fä hack af Granen, bor ' 
man lågga molfa pä foren, uti h vilken Granen är 
fadd , at Granen icke upfryfer om vårtiden , och 
forvifnar, fom gerna fker utigäsjord, der Granen 
annars baft trifves. Sedermera efter 3. år bora 
Granarne utgallras, fä at de komma til at ftä en 
aln ifrån hvarandra, och pä femte året klippas på 
fidorna, fä väl, fom de följande åren, dä man får 
af dem en naturlig gårdesgård. Men Tallen kan 
aldrig tvingas til häck , emedan han icke Här nya 
qviftar^ 
