1748. Odob.Nov.Dccemb. 
len ur jorden och barcken, famt opnat ådrorne el- 
ler gängarne for faften, at utur roten upftiga uti 
grenar och qviftar, och der lika iom moder-mjol- 
ken, meddela födan åt det lilla lifvet, fom ofver 
vintern deruti fördolt legat, börjar den tilflytan- 
de och påträngande faften forfl: fprånga det lilla fka- 
let 5 fom emediertid Ityddat och förvarat det der- 
uti inneflutne lilla växande kornet, ock detta i 
fmåningom helt fpetfigt at framfkjuta, hvilkct ju 
mer det for nattfrofterne iig fram vågar och opnar, 
ju mera man varfe blifver det vara åmnet til et 
lof, fom fig mång-dubbelc hoprullat och kring- 
fvept, lika fom en linda, kring den lilla embrion, 
fom Naturen deruti tilredt til frukt eller qvift» 
§. 4* 
Da denne, alt fom han friare blifver ifrån defs 
linda, band eller fångelfe, fa mycket frifkare och 
gladare framfkjuter eller tiitager, fom defs moder 
eller amma i roten år ftark och rik at gifva den fin 
nödtorftiga faft eller foda: Aldenllund ingen gren 
eller qvift i kronan på trädet framväxer, tiitager 
och lefvcr, fom icke uti jorden äger fin färfkiita, 
ftarkare eller fvagare rot, efter grenens eller qvi- 
ftens ftorre eller mindre ftyrka och bchof, och 
den med faftoch foda underhäller : varandes affor- 
farenheten klart, at få fnart nägon rot eller gren 
i hufvudrotterne forrutnar och forgås, eller defs 
2dra eller communication emellan den och defs 
Gvift i kronan af någon håndelfe aflkuren eller for- 
itoppad blifver, defs qvift eller gren i kronan, 
ftannari fin våxt och omfider forrutnar och borc- 
dor^ Många trägårds- mäftarc bruka väl at bort- 
fkåra och arputfa, vid et ungt träds omplanterande, 
dc fmå rötter, hvilka, fåfom fmala trådar eller 
