I 1783. Jfpr. Maj. £?un. 111 
begifva fig emot vintren åt hafskanterna, fna- 
rare undan ifen ån kölden. Då få blida vin- 
trar infalla, at de yttre fjärdar gå öpne, blir 
denne mås-art hos ofs beftändigt fynlig, och 
har jag fedt dem ånnu i Januario vara qvar. 
Så fnart ifarne afgå, infinna de fig at föka fm 
föda, den de hälft vålja af fifk, åtnöjande fig 
med de fm år re fifk-arter, fåfom löjor, fpigg, 
m. m. men i brift deraf fiuka de ftrömmings- 
affkråden, fpifa på döda fkälar. m.m. Men det 
är ej nog, at deffe förförja fig och fin afföda. 
Naturen har på ett befynnerligt fått gjordt dem 
fkattfkyldiga åt Labben (Lar. Parafit.) hvilken, 
fom bekant år, jagar dem få långe, tils de, på 
hvad fått fom hällt, up eller nedifrå, aflåmna 
en del af fin halffmålta föda , den han i luften 
upflukar. Af denna orfak kalla våra Lotfar 
honom: M£f~pinaren. 
Ett tviftigare åmne år , om Måfen åter korn. 
Hans flågte och natur fynes fådant beftrida. 
Visft år det, at om våren de nyfådde korn- 
åkrar befökas af flora fkåckar, få at fkråmfel 
ftundom utfättas til deras afhållande. Mig 
har altid fynts troligt, at de der föka någon 
annan föda af matkar, lumbrici, limaces, &c. 
Men omfider har jag funnit den noggranne 
Biflkop Gunnerus göra famma anmärkning i 
Norige, med den tillåggning, at de korn må- 
fen åter på illa harfvade åkrar , ej kunna ftad- 
na uti hans vid famma fpis ovana maga, utan 
itraxt afgå hela. Ett fådant upgifvande fynes 
ftödja fig på nogare rön, ån dem jag kunnat göra. 
Deffe åkerbefök böra dock ej bortblandas 
med ett annat flags infall, det deffe Må far ftun- 
dom fa , at i flora flockar promenera pä ångar 
H 4 och 
