1783- Aug. Sept. 233 
utom år af Hr Apothekaren Scheeles och Hr 
Profefforen och Riddaren Bergmans Ron om 
Blåfe- och Njur-ftenar bekant, att Socker-fy- 
ra och kalk -jord, tillika med andra djurifka 
delar, utgöra deffa fter^ars fammanfåttning. 
Féreitåller man fig vidare, att Sockret eger en 
flappande och relacherande egenfkap, famt att 
dels flemaktiga delar federmera lätt kunna fä- 
fta fig uti de fina gångar, fom de fkola pafTe- 
ra och hvaråft, fedan det förfta fröet eller kär- 
nan en gäng fatt lig och fått fåfte, det ofri- 
gå fedan har lått för at gyttra fig deromkring; 
når man, fager jag, tager allt lådan t i öfver- 
vågande, Handels - ballancen med inberåknad; 
få torde vara både rådligaft och klokaft att 
fockra lagom. 
Det kunde för öfrigt blifva fråga, om 
Socker-ämnet förer någon kalk med hg ifrän 
Rören, eller om den endaft och allenaft till- 
kommit under beredningen, vid hvilken man 
vet, att ollåckt kalk oeh kalk-vatten nyttjas til 
myckenhet, redan innan Mafcovaden kommer 
till Sockerbruken. Likafom andra oljor, är 
det troligt, att äf v en Socker -ämnet af naturen 
har någon jord i lin förening ; men om den 
år till Ttörre eller mindre mängd deruti, eller 
af annan art , ån uti Mafcovaden blifvit fun- 
nen, det kan jag icke fåga, i brift af natur- 
ligt Socker-ämne till förfök. Sä mycket tyc- 
kes likväl vara vifst, att ju grofvare Socker, 
ju mera jord haller det, och Kalk-jorden ut- 
gör aitid ftörffca proportionen. Att alla flags 
Siruper måfte hälla mycket mera jord, än det 
cryftalliferade Sockret, år af berednings-fättet 
att Huta, ehuru dcrpå icke något enkom prof 
d- blif- 
