1783- sf u l* Sept 245 
Strax efter djuret dödt, böra pä ett ftörre 
fat grenarne fa mycket utbredas, fom man 
åftundar djuret tili ftorlek. Sedan bör torrk- 
ningen fke få häftigt, fom möjligt år, dock 
livarken i fol-fkenet eller i för mycken fkug- 
ga. Sattes det afiides i fkuggan, går det förr 
Giver tiil forrutnelfe, ån torrkning, och fåttes 
det i fullt folbadd, deliquefcerar det. Båfta fåt- 
tet, fom jag af flere forfök funnit, är, a t fat- 
ta det ej långt frän ett ftålle, fom uplyfes af 
fölen, dock likväl uti fkuggan och dar vädret 
får fpela fram. Flere dagar, ftundom en hel 
vecka, åtgå altid till detta makaiofa och för- 
underliga djurets torrkning , h varvid man i no- 
gafte måtto bör agta fig före, att ej ftöta , el- 
ler hSrdt, utan med ytterita ömtålighet hand- 
tera det; ty, fom de yttre grenarne åro tun- 
nare , fa torrka de fnaralt och de inre tjockare 
efterhand: de redan torrkade blifva fpröde och 
gå lått utaf, men i fynnerhet äro de benägne, 
at lofsna juft vid det ftållet, dår grånfen år 
imelian det redan torrkade och det ånnu otorr- 
kade. Detta år få angeläget, at i agt taga, at 
man icke en gång, under torrkningens påftå- 
ende får uplyfta eller vånda djuret, uti hvilket 
då blir en fådan uplösning (diffolution), at det 
nåftan år fom ett gelée och hänger icke tillhopa 5 
men om det får blifva orubbadr, hårdnar det til och 
blir fammanhängande, famt behåller den {fäll- 
ning , i h vilken man lagt och utbredt detfamma, 
Dä djuret val hunnit torrka igenom och öf- 
ver alt, år det väl något bräckligt, men låter 
likväl til ofverfåndning inlägga fig i en fårfkild 
dertill gjord dofa, fylld med bomull. 
Den, fom icke har tillfälle, at långe uppehålla 
fig med detta vackra och rara djurets ans , på 
nyfs 
