1783- OSt. Nov, Dec. 255 
hvad hon i alla tider varit, en Guldgrufv* för 
Landtmannen. 
IV. Om Godfelftider. 
42. §. Sedan det redan år bevift, huru 
mycket gåfande ämnen bidraga til frodig våxt 
och det företräde, fom gödfel har framför al- 
la andra gåfande ämnen. 
43. §♦ Återftår nu att, i anledning af fö- 
renämnde grunder, vifa , huru gödfel bör fam« 
las och förvaras. 
44. §. Att åkerjordens flitiga öppning för 
Athmosphérens åtgärd mycket bidrager til fro- 
dig våxt, kan icke nekas. 
45. §. Men att den famma, i långt ftörre 
mon, igenom gödfel befordras, år en lika få 
oförneklig fanning. 
46. §. Ty hvarje Åkerbrukare vet, att den 
aldrabördigafte jord utmagras och blir ofrukt- 
fam, deräit hon icke tidtais gynnas med nya 
gåsnings- ämnen. 
47. §. Fårfk (obrunnen) gödfel är gemen- 
ligen full af frö till ogräs , hvilka där böra få 
tid til att gro, men ogråfet ruttna och för- 
ftöras. 
48. §. Till befordrande deraf mafte göd- 
fel-hogarne tidtals omkaftas och ogråfet ned- 
gråfvas, fä fnart det upkommit. 
49. §. Gödfel-högen må derföre icke va- 
ra mer ån 6 qvarter hög eller bred, emedan 
i annor händelfe den värme, den luft och den 
fuktighet utftånges, fom til gåsning ochför- 
ruttnelfe fordras. 
50. §. Till förebyggande af folbadd, bö- 
ra godfel-ftåder, icke mindre ån Saltpeter -la- 
R 4 dor, 
