10 17^1. Jan. Febr. Mart^ 
6.) Off a åro de utfpånda imellan hufviidgrenar- 
jie, och formera fexkantiga ringar ikring figu- 
rens medclpunåif Fig.j). Denna ovifshet före- 
kommer må (t pä bla forne af brunsvatten, och 
blanningarne med Tyfk eller annan grof fåpaj ty 
ju orenare fäpan år, deito ojåmnarc aro figurer- 
ne. Men på biåforne af Alicanter tvål och Snö- 
vatten , äro de finare trådarne få tydelige och 
redige, at man icke kan mifstaga fig om deras 
råtta IHllaing. De mindre llrälarne utgå ifrån 
de florre å omfe fidor, och gora tydeligen 6o gr» 
vinklar, med fin hufvudfträle^ De aro i början 
kärte och åifkilde, men gå fmäningom få nära 
ihop, at de utgöra en enda våfnad imellan de fto- 
ra, hvilken bUr på flutet åfven få otydelig fom 
de forra(Fig. g.p.) Dä defTa finare trådar hunnit 
iipfylla hela vinkeln imellan hufvudfbrålarne, lik- 
nar hela figuren en reguler fexhorning ( Fig. 9.) 
Dåraf- år troligt, at alla de ofrigafigurej ne pa fam- 
ma fått upkomma, faftån man icke iä tydeligen 
fer deras mindre grenar, 
§. 23- 
Når figuren hunnit fyllas, fom fagt år, och- 
blifvit en fexhorning, upkomma ytterligare tor- 
åndringar, hvilka jag allenaft til en liten del kun- 
nat utröna, emedan biåfan då vanligen fpricker, 
och de följande trädarne blifv^ alt finare. lag har 
därvid fiinnir, at figuren, dä hon hunnit tii be- 
rörde fkapnad, vanligen flår en liten rand omkring 
{5g, hvilken ibland år bredare, ibland fmulare, men 
altid ftarkare ån de mindre gienarne» (Fig. iz.) 
De fÖrila hufvudgrenarne växa ftundom utom 
denna randen, pä famma fått fom förr (Fig. 12.) 
Men 
