17^1. [Od. NoY. Decemb. ipp 
vattnet blifvit med fvampar val bårttaget, fick 
toan fe ftenen, fom Tab. VI, fig. ^ och 6 uc- 
vifar, fittande i en holfa eller polTa, med töl* 
j^nde omftåndigheter. 
Sjelfva ftenen, fig, 6, fom jag förvarar. 
på andan a, fom fatt ned i poflan åt blåfe- hal- 
fen , men taggig och fkarp pä den halfva de- 
len, ^, fon) var of van polTan. 
Holfan fig, 6 5 var pä fidorna åt blåfan, c, 
flat, membraneus, mjuk, men mycket fkor : pä 
inre fidan, hålft vid defs opna och ofvcrfta an- 
da, ^, fullfatt af Sten - Cryftaller och likafom 
pctrificerad, men i botten, fom palTade emot 
ftenens flata anda, tåmmeliga jåmn, PofTen 
hade tre utftott, /, ^,af hvilka det ena, /, 
gick ut genom bläfehalfen med en fmal ftrång, 
ky och flutades hel tjock, blot och flarfvig, vid 
if I i tum nedan om fphinfter. De andra tvä 
Utfkotten lågo, et på hvardera fidan, fäfom fi- 
guren utvifar. PofTen hängde ej faft på nägot 
ilälle, ej eller var ftenen vid poffan anvuxen, 
utan kunde utlyftas fåfom utur et foderal» Pof- 
fen och defs uttfkott voro pä åtfkilliga ffållen, 
m-) m-, putrefccradc, hvaraf den ftinknnde ma- 
terien kommit. I blåfan utom holfan var grus, 
til 2 qvintins vigt. Om det kommit genom 
ruttnade öppningar, my m \>3i polTan , eller an- 
nars, år ovifst, det gjorde likväl den Ijuka 
mycken fmäita. 
Således blef man Tarfe efter döden fådana 
omflåndigheter, fom man fv ärligen förut kunde 
forcllålla lig. Huru en fadan polFe formeras, år 
år fom et la 
hons -agg ftor, aldeles glatt 
U 3 
mera 
