iy6i. OGt. Nov. Decemb. 315 
tack, fä at jag dårutaf marker, a t det år den fu* 
la fårgen , fom til en ftor del gor andra Mofs få 
ohyggeliga. 
Jag hade denna Rotta i nägra månader lef- 
vandes, innefluten i en laglig glasburk, dar hon 
ledan var van viftas, når jag fick henne til 
mig. Hon låt dar val fe åtlkilliga af fina åtbör- 
der, men mindre tilråckeligen for at kunna nog 
utröna defs rätta natur och hushållnings - fått , 
fom hon brukar når hon ar ftadd uppä fri fot. 
Defs måfta bemödande gick nu dåruppå ut, at 
flippa ur fic fångeHe, och hade hon hvarjehan- 
da uptåg med någon Bomull dår låg i burken, 
den hon med mun och framfotter torde up fä 
långt hon råckte , och fokte f åfta vid glafet , 
juft fom någon affigt fkullc varit, at dårpå fe- 
dermera klifva up til locket och gnaga fig ut. 
Alt i mellan åt var hon fom oftafl: iyflofatt med 
at putfa fig och bringa håren i lag med tungan j 
men pä hufvudet ville hon ha dem fram, ty hon 
började med framfoten bak om orat och ftrok dem 
alt fram ner åt nofen, flickandes dä gerna fötter- 
na efteråt. Hon marktes ej fynnerligen rådd, at 
hon fpratt fort undan, når man häftigt råckte han- 
den åt henne, fäfona andra Mofs plåga, utan be- 
håll merendels fin förut hafdaftållning : ovifst lik- 
väl, om hon likafä gjort, når hon nyfs blifvit 
fångad. Men underftundom , når något utmed 
henne bulradc, var hon upmårkfam, och holl dä 
up bågge framfottren, och råckte ut nofen. Hon 
kunde tåmmeligen högt hoppa. Defs måfta få- 
da var hvetebrod , notkårnar och rufsin. Når hon 
fatt ftilla, hackade hon underftundom tänderna. 
Hoti, fof med haltopna ögon, och hviladc ofta i 
X 3 cn 
