1784- Febr. Mart. 25 
famt huru de fedt ut vid alla 1 andt fälten , det 
kan jag nu ej nogare befkrlfva, emedan kort 
tid och ovågning hindrade mig 5 at pä hvart 
och et ftälle fädant befe. 
imedlertid har jag, formedel ft defia och 
flera dylika obfervationer famt förfrågning hos 
Landtmän och refande, famlat tilhopa och 
forviffat mig om några reglor^ fåvåi i anfeen- 
de til väderleken, fom direktion och kofan, 
hvilka vid deffa Vakar och Vrakar pa ifarne 
vintertiden meråndels träffa in, och därvid fun- 
nit ätfkilligt, fom icke allenaft förtjenar up- 
märkfamhet, utan ock leder til närmare för- 
klaring af fjelfva orfakerna, til detta vara nor- 
difka ifars märkvärdiga forhällande. 
Således har man i anfeende til belägenheten^ 
rönt: 1:0 At Vrakar alla år följa famma fträk 
och läge, famt infinna fig och kunna ätervän- 
tas, på famma Itållen, där de en gäng förut 
vifat fig^ hviika fiällen en för alia gånger, uti 
Chartor kunna utmärkas och tjena refande til 
varning och underråttelfe. 2:0 Följa Vräkar 
altid ftråckningen af öar, fmä holmar och fkår. 
De gä 3:0 ut ifrån uddar och löpa 4:0, öfver 
fjerdar och fund pä (le fmalafle ftållen, hå l il 
fädane, hvarefl ftore fjärdar ä ymfe fidor flö- 
ta ihop. Vakarne deremot taga 1:0 landfäiie 
gemenligen inuti vikar; de löpa 2:0 i alla di- 
reäioner och til Ror myckenhet öfver fjärdar 
och fund, famt åro 3:0 måft öpna ute pä 
rymden. 
I anfeende til Väderleken^ märkes. 1:0 Om 
ifarne lägga fig vid ftark köld och därpä in- 
faller häftigt blidare väder eller tö, flå Vråkar 
fig up til mer och mindre hög rygg, alt efter 
B 4 ån- 
