1784- ^^P^' 
Deffe kampar, enligt lit tidehvarfs krigillia 
tånkefätt, nödvånciige redrKap for lin inkräkta- 
res afiigterj men tillika oita fruktade af den 
Furlien, i hvilkens tjenft de ftodo, beftrifvas 
pfs fnarare fåfom vildjur ån menniO^or. Så 
ihart Berferka-gängen foii pä dem, lag man 
dem i et raferi, lika glupande ulfvar, utan at 
fky eld eller Järn, kalla % uti de biitrafte 
faror 5 framrufa bland de måil ofverlågfne fien- 
der^ bita fma egna tl^oidar, m. m. eller ock, 
dä inga fiender voro för hand, utöfva fm 
urlinnighet pä liflöfa ting, uprycka tråd, up- 
vålta ftenar och, i (in hänryckning, knapt 
urikilja fiende och van. Konung Halfdans 
Berferkar afmäias uti Rolfs Saga på följande 
mårkeliga fått: p^i dcjfa Kämpar^ heter det, 
fotl vjidcrftundoni fadant rafcri, at de intet kun- 
de regsra /ig fjelfva , utan dräpte folk och fa^ 
och alt hvad dem förekom och icke tog fig til viu 
va. Medan detta r af er i paftod^ väjde de intet y 
hvarken et eller anrJitt ; men da det ofvergaf dem , 
voro de fa m.agtlofe^ at de icke hade fina halfva^ 
krafter^ favnt JS fvage^ fom fkuUe de nyligen 
hafva iipkommit af niigon fjukdomj och varade det- 
ta r af er i ungefär en dag, Härpå gifves äfvea 
et upiyfande exempel uti Hervara Sagan, vid 
den pä Samfö ikedda kamp. 
Den aktning man hyfce for delTa hjekar, 
var altid blandad med et flags hemligt hat, af- 
ven i fjelfva hedendomen, hvartil deras öf- 
vermod fannolikt gifvit fl^ålig anledning. Vid 
de fridfame grundiatfer, dem chriftna fårans 
forfte Predikanter fokte ingjuta uti. nordens 
Barbarer , förlorade fnart Berferkarne alt iitt 
0.5 an- 
