2^2 T784* (^^^^' ^^S' ^^P^' 
anfeende, helft en foregifven gcmenfkap med 
djefvulen bidrog at, nied fördubblad rysning, 
anfe deras konPc och yrke. Man uphorde 
val icke at kriga, men et förändrade tänke- 
fätt tillåt icke nu mera at dervid betjena fig 
af en få mörk handräckning. Således dödde 
vetenO^apen med des egare. Man fortfor at 
icke föka nägon annan nyckel til denna hem- 
lighet, ån de orena andars biträde och med- 
verkan, få at ej allenaft Prof. Verelius kal- 
lade den e?t fånens konft ; (a) utan ock, i detta 
Seculo, tvånne Difputationer uti Upfala ut- 
gifne yrkat famma fats, (b) förmodeligen af 
den grund , at man alt för bokftafligt antagit 
de, om deffa Kämpar, förekommande kanfke 
öfverdrefna beråttelfer^ fom hunnit framträn- 
ga fig til v är tid. 
Jag är val icke af den tanke, at deffe hån- 
ryckningar enfamt böra anfes for en verkan 
af någon temperamentets fårfkildta befkaflen- 
het at, genom en inbilnings-kraftens häftiga- 
re gäsning, antaga fa utomordenteliga rörel- 
fer^ ty ehuru man icke är aldeles utan exem- 
pel, hvilka kunde underRödja en fådan för- 
modan, fä äro dock de perfoner, fom lida 
dylika 
00 Kpid. Pcdiratoria Hiil. prxfixa. 
(10 Pcu ena af Hcit Hamnkli. 1709. De Magia 
Hypcrbovconnii, iom.ai^fer paj;. 42 laniiolikr, ac Bcv- 
Jh Å'(i'^<n!(^en tilfkyjuias' af lijcf-juku : den andra af 
Herr Ramklius 1725 de Ytn-orc Rcifckio, fom pag. 
24 be' laii;ar, dcf han, ehuru Q^rna hun åufkav fri kal- 
la Rrrfn hanta frät äicfvuljka kofifler , fa vägar han 
dock icke i den Jclcn Jtaga y?V di ^ as /o- j var. 
