3^8 1784- ^^G^' Dec. 
fkjuter han fig fäfom en ften på henne, går 
under vatnet, och upkommer fällan tomhånd. 
Detta har ofta fynts mig fvärt at förklara. Ty 
hvar och en vet, med hvilken vighet de fiåfte 
finkar, fåfom en blixt, undfätta fig, fä at en 
gadda vifferligen kunde åga råderum at undfly 
denna fiende. Det torde faledes Tkc, at gäd- 
dan, medelft den fl^ugge denne fogel åftad- 
kommer genom vingarnas vibration, hvilken 
den altid jftålier mitt ofver rofvet, förfåttes uti 
et flags rådlöshet, fom gör henne oförmögen 
at fly. Ockfå fiO^ar foglen endaft mitt pä da- 
gen, åtminftone med fådan framgång. 
FifKljufens ftyrka förtjenar ock upmårkfam- 
het. Jag har vål icke fedt någon fårfkild klor- 
nas byggnad dertii bidraga, fåfom nägre Au- 
élorer upgifva j deremot år det vifl, at han ta- 
ger gäddor om 8 a lo marker. Lindaren, en 
efter fin ftorlek ganlka ftark fifk uti vatten, 
förmår dock icke berga fig för denne fiende, 
hvilket jag förviffo vet af en trovärdig Gran- 
lie, hvilken nyligen fä nåra undergådt famma 
öde, fom Plinius ftrifver om ^^schyles, i det 
en (kråmd Filldjufe oförmodeligen, frän en an- 
fenlig högd, öfver honom nedtålde en Lindare 
om Ar markers vigt. Han griper åfven de itör- 
fta Alar, hvilka uti v3ra trafik icke fällan lUga 
til 7 a 8 marker, och med lin långd, fä vål 
fom en flipprig hud, fordrar en häl Ifall fot 
och anfenlig llyrka. Dä foglen fångar tit rof, 
och har ungar, begifver han fig i rått flrek til 
fit bo. Annars fpifar han i nårmafle träd, 
hållt tall, men aldrig har jag fcdt honom luta 
pä jorden, eller flenar, dock nägon gäng pä is- 
kanten. 
« Jag 
