1784- 0£l. IVou. Dec. 317 
med vatten och låt den fjuka deruti nyttja 
karbad. Sedan detta ofta blifvit repeterad t, 
fyntes han fä kånfel, begynte fä mera ftyrka 
i kroppen, famt långfamt komma fig före. 
Han vifade likväl icke minfta tecken til 
förftänd, fåg mycket förjande ut och hade en 
befynnerlig rådfla för alla månnifkor. 
Det varade långe innan han ville läta nå- 
gon fe fig kunna ftiga af fången, hvarfore han 
antingen om nätterna eller då husfolket var 
ute pä äckren, fmög fig af fången och fökte 
efter mjölk: men hånde ofta at han af fkråm- 
fel, öfver någons ankomft, föll omkull och 
var dä ej förmögen at Ijelf upftå. Efter hand 
förmådde dock brödren honom, at ftundtals 
lämna fin långvariga hviloftad, tog honom med 
fig ut i marken, gaf honom litet annan föda, 
ehuru mjölk altid var kåraft, famt pä nägons 
tilftyrkande begynte bada han3 hufvud med 
kalt vatten, fom hämtades i en kalla, et ftycke 
ifrån gärden. 
Ehuru den fjuke efter hand återfick fyn, 
hörfel och kånfel, var han dock ännu ganfka 
matt och utmärglad, kunde icke tala eller ha- 
de något fårdeles förftänd, men vanan uträtta- 
de, at han fjelf begynte gä til källan, at hämta 
vatten och dermed bada fit hufvud. 
Tolf är voro redan förhdne ifrån början 
af fjukdomen, och det bör ofelbart anfes för 
ganika befynnerligt, dä man nu fåg honom i ett 
ögneblick äterfå alla fina kropps-förmögenheter. 
Sådant tildrog fig en Söndags morgon den 
8 Aug. 1783^ när han utur källan hämtat vat- 
ten och inne uti vanliga flugan, i närvaro af 
Brödren, tvånne Syftrar och Husfolket, hvilka 
Y 3 klädde 
