I o 1803, ^an. Febr. EJ ar t. 
tid. Med et ord: Det var, hvad årfarit Sj6« 
folk .kalla, en fulkomlig Storm, få at et vål 
forledt Skepp uti åppen fjo dåruti knappaft 
hade kunnat flyra eller fora något Segel at 
dårmed komma undan. 
Denna Storm gjorde mycken fkada längs 
efter hela Öfterbotnifka kuflen, och formode- 
ligen ofveralt i Rikets Norra Provincer: Och 
var det en lycka at den inföll fä fent pä ho- 
flen, at all Sjöfart då redan hos ofs var for- 
bi. Men alla i denna Nerpes Socken i Vinter- 
lag liggande Bond-Skutor blefvo ifrån fina 
land-fåflen los fletne och drefne mot land, 
eller måftendels pä torra Landet upkaflade, 
h vilket efter beråttelfe, ockfå fkall håndt nå- 
flan ofvetalt häromkring: Pä land updragne 
båtar, hela Sjo-bodar och Ho-lador blefvo 
til et flört antal aldeles bortförde; Samt Bryg- 
gor, Ho uti Lador och Varor uti Sjo-bodar 
pä andra fjällen fordårfvade; emedan fnart 
fagt, inga Sjo-bodar i hela orten eller Ho-lador 
pä uplandnings-ångar hår funnos fä högt up- 
bygde, at icke vatnet uti dem under denne 
upfjo flod mer eller mindre högt ofver golfven. 
Jämte Vädrets och Vatnets förenade kraf- 
ter, bidrog åfvcn til deffa förodelfer hufvud- 
fakeligen en i Saltfjon ovanlig Isgäng, fom nu 
tiUika pä mänga Äållen inträffade. 
Isgängar, fom egenteligen hora til elfvar 
och åar, tildraga fig fom bekant år, om Vå- 
rarna, af det under Sno-fmåltningen til elf- 
var na 
