t 
1^05, ^än. Febr. Mari. tf 
det äidrä åfventyriigafi at köiiima 1 land uti 
lugnt Vader af de i Le ^ eller pä lugna fidan 
åf landet, dår land-gångärné gemenligfen årö 
belågne, dä inrullande höga böljor. 
Uti niindre mohri märkes äfveil något dy-^ 
likt i vårä Haf, Sjöar, ja åfven liti våra In- 
fjårdar; Ty om man noga gifVer agt, ikall 
man uti myfcket grunda Vikar under blåft 
blifva varfe frhä vågor komma perpendiculert 
emot flrandeh, faft Vinden kan blåfa uti helt 
annan diredion, och af börda lig et godt ftyc- 
ke in pä deri låga flranden, famt fedan ut- 
fallä och låiilna efter fig eh flera Famnars bar 
Urand, hvilken åter af en påföljande Strand- 
väg eller liten Bränning fnart igen 6fverfvåm« 
inas, ocli få vidare: fe Fig. 2. 
För at nu vifa huru defla Brånnirigai' ef- 
ter bottens, llrandens och det Lands olikä 
befkaiFenhet, hvaremot dé flota, olika högt 
updrifva Flod- vatten under Storm, få låtoni 
ofs föreftålla ofs en i det nårmafte Cirkel-rUnd 
inf]6 äf 2 mils tvår-iinie tned éh Holme 
(Fig. 3. c.) midt uti och en frnäl, riien éu 
hel mils låiig Vik, h. i. k. in liti landet på 
én fidä. Låt nu en Storm blåfa fråfi Landet 
ä. gerad in uti och långs efter denna Vik^ 
ined deri flyrkä at vätnét vid firanderi b. up- 
drifves 6 tutn ofver defs tlridcr lugn hof-izon* 
tela linia d. c. 
Det fl<ulle tyckas, fö m vätnét kring Hol^. 
men c. borde då, fa i Storm, foiii Lugrt^ 
K. V. A. Hanil, I. Qv. B tid 
