tSo^K ^^P^- Maj. fftm: 175 
famt den fiorre rorelfe i hvilken jordens och 
luftens eget ljusåmne vid den dä annalkande 
förändring visferligenforfåttes,fynas gemenfamt 
bidraga, at bringa luftpartiklarna i fådant til- 
fiänd, fom år måft naturligt till Phoenome- 
nets forlkonande , under den då af florre fljer- 
nor och Conflellationer lyfande praktfulla him- 
nielen. Man får då med jemn och likftållig 
väderlek ålkäda Phoenomenet under jemn be- 
haglighet» De fljernor fom fitta horizonten 
närmare brytas fina flrålar och dallra i nog 
märkbar mån mera 5 ån fljernor på någon ftorre 
höjd eller omkring Zenith, utan tvifvel däraf 
at de forflnåmdes ljus har en mycket längre 
luftkrets at genomtrånga; men man mälle dock 
i anfeende til nattens ikiften under mera och 
mindre ljus och uplysning häruti anmärka nå- 
got undantag» Ty, emedan vid nattens in- 
gående, djupare mörker vid oflra horizontea 
gemenligen år rådande, formärkes jemvål där- 
ifrån en fvagare Ojernors Scintillation ån i 
de ofriga luftens regioner, hälfl under den vä- 
flra , hvaruti den fednare dagsilkymningen icke 
'ringa bidrager til Phoenomenets förhöjande i 
de ftrålar, fom genomtrånga dagsranden eller 
grånfa därintil i deras anfart åt jorden. I mån- 
fkenet foroka de florre lijernor fcintillationen , 
dock alt efter deras belägenhet närmare eller 
fjermare til Planeten, men ännu mera efter 
kiftens egen lämpeliga beil^aifenhet , få for må- 
nens ljus fom for fijernornas ljusflrälar, at 
d år uti 
