ai2 1803, Oä. A^v. Dec. 
kar af tenn, icke eller filfver-lKedar. Åfven den 
rikalle nyttjar allt detta af tråd i hvardags-lag. 
Fingrarna tjena i flållet for gafiel. Den refan- 
de foni icke fjelf år förfedd med Thée- eller 
CafFe-kopp, måfle vara nogd om han får en 
ren tråd-fkopa till fådant behof. Kårn-mjolk 
eller annan fur-mjolk utgör drycken. Om dc 
förmögnare någon gång till bröllop eller an- 
nan högtidlighet brygga ol, fordras oftaft mer 
ån vanlig torft for att kunna dricka det. 
15. Klåde-drågten lider hår alldrig ige- 
nom Forordningar emot yppighet och ofver- 
flod. En bulldans- eller blaggarns Sjorta, fom 
afklådes till natten, vallmars Boxor, fom of- 
tafl åfven tjena for Strumpor, famt inlindas i 
Lapp- eller Kång- Skorna, jåmte en kallminks- 
eller vallmars Tröja utgöra under- klåderna. 
En vallmars kållt, kallad Takki, eller en 
Lappmudd med Låder -Bålte omgordad, en 
Luden -Kull- eller Fillt-Mosfa, fiundom åfven 
Hatt, famt Lapp- eller Sifsna-Handfkar utgö- 
ra hela drågten for Man -könet. Efter nyafle 
modet bora dock Ungkarlar heders klådde, 
utom den rnda fiUt-mösfan, åfven hafva bål- 
te af gul flaggduk, och hatt -bandet får icke 
vara fvart. Qv-infolken bruka helgdags klåd- 
da Bind-Mosfa af fidentyg, kamlott eller kat- 
tun, Koft eller Tröja och kjortel af klåde, 
Kamlott eller kallmink, Förkläde af kattun, 
bomulls- eller ylletyg , famt en eller tvä Halls- 
dukar, dels af filke dels ock af bomull eller 
lårft. 
