1787- (^^^' Febr. Mart. f 
farna, fäfom Qvarts, Lera, m. fl.; dels ock 
likfom velat råtta fig efter de infteg, fom var- 
men gjort ifrån ytan til kärnan af ftångerna, 
famt åndtligen yppat någon fkiljaktighet, då 
den blifvit verkftåld uti häftig hetta eller uti 
långvarig glodgning; hvilket alt föranlåtit Herr 
RiNMAN til det yttrande, at Järnet kan uti di- 
gel, antingen utan tilfats, eller med hvad for 
Cement omgifvet, fom m.an behagar, uti brän- 
nings -kiftan altid blifva Stål ( Järnets Hifto- 
rla §. 73.). 
Imedlertid är det långt ifrån at denna Lå- 
robyggnad meddelar nöjaktig förklaring pä al- 
la här förekommande händelfer, ty faftän det 
fl<uile kunna bevifas, at Stål innehåller ftörre 
myckeahet af fåftadt eller bundet Eldsåmne 
ån Stångjärn , fä följer däraf ännu icke, at den 
famma är väfendteiiga orfaken til Stälblifvan- 
det5 utan falt mera vil dåraf följa, at det mät- 
te vara en egenfl^ap hos den nya föreningen, 
h vi [ken utgör Stålet, at fåfta och införlifva en 
ftörre niyckenhet af detta ämne dåruti. Utan 
at förellålla lig en fådan ny fammanfåttning , 
år det omöjeligt at begripa, hvarföre et och 
famma Järn antager få olika grader af mätt- 
ning med detta ämne, och hvarföre den 
direéla fråndfkapen icke altid utöfvar enahan- 
da ityrka? 
För det Mdra finner man, ät famma För- 
fök hafva gifvit Pro felTor Bergman utflag pä 
en fiörre myckenhet af detta åmne (Elds-ämnet 
elier värmen) uti det mjuka Järnet, än uti 
Stålet, och mera dårutaf uti Stålet än uti Tackr 
järnet. Håraf äter omkullkailas pä en gång, 
A 4 fom 
