1787* <^^^- ^^^t' 9 
fiuta , emedan detta icke utgör mer ån en af 
Stålets egenfkaper 5 h vilken desutom^ fonijnan 
vet, med lika ikål tilkornmer alla forter Tack- 
järn, ehuru de öfriga Stålets kännemärken 
därvid fattas. 
Hvad det fmidiga Järnet angår, få finner 
jag ännu mindre bevift, at det kan igenom var- 
men allena bringas til Stål. Den hårdhet , fom 
det antager uti vatten, fedan det blifvit hvit- 
glodgadt, år icke af annan befkaffenhet än den . 
fojn en Bofspipa får, fedan den gjort tjenft 
vid vatnets analyfering. Stål, fom blifvit til- 
verkadt i fmedjan med roftiga fpikar, är et al- 
fter af en egen tilftållning, fom efter all fan- 
iiolikhet begynner med at forltöra det metal- 
lifl^a tilftåndet, for at federmera gradvis åter- 
taga detfamma, fäfom det går med SmältAäl. 
Jårn, fom uti digel utan til fats , eller omgif- 
vet med torr Lera eller bränd Fältfpat, gar 6f- 
ver til , Stål , fiaiile meddela en anmärkning af 
hel annan betydenhet, om allenall denna Stål- 
bränning ägde rum i alla de händelfer, fom 
digeln utfättes for lika ftark hetta. Men det- 
ta lyckas intet, utan d§ digeln ftålles uti Ce- 
ment-kiftan och omgifves med kolltybbe: det 
g§r intet an h varken for Smedspuft eller i 
vindt-ugn: det (lär ej heller in uti Stal-ugns-ki- 
ftan, då Järnet är inneflutet uti glasrör, hvar- 
före ockfä Herr Rinman icke drager i betän- 
kande at göra den flutfats : at hettan allena icke 
kan förby ta Jårn uti Stål (Järnets Hiftoria §. 
271.). 
Den fidfla och ej minft betydande omflän- 
dighet år omöjeligheten at föreftälla fig ock 
A 5 för- 
