1787- Febn MarL 19 
lig, och beftåndigt yirinigare efter Tackjärn ån 
eitef Stäi. For at på et aldeles ofvertygände 
iltt ädäga lågga de händelfer, fom denna up- 
lösning framviiar, betjenar jag mig Vanligen, 
uti de allmänna Forelåsningar vid Acadeniien i 
Dijon, af grätt Tackjärn, fom ar blött och mjukt 
emot filen. En liten fkälla af fadant Tack- 
järn, fom nyfs blifvit filad pä alla fidor och 
väger omkring 2 til 3 gros, lägger jag uti en 
koif och underhaller uplösningen vid en gan- 
fl?a lindrig lamp-eld. Innan kort fynes en hel 
hop gmiiid. fmå fvarta fjäll fimma uti våtfkan^ 
fom afhälies utan at ännu vara fullt mättad* 
rent vatten gjutes i flera omgångar pä det, fom 
ännu år qvar olöft, hvilket federmera endaft 
lägges pä låfl^-papper for at afdrypa och torka. 
Dagen efter befinnes Tackjärns -fkällan äf 
famma flcapnad^ fom förut, och knapt märke* 
ligen förminfi<ad til fin rymd, ehuru den ofta 
förlorat mer ån | af fin tyngd (hvilket beror 
af den längre eller kortare tid, fom uplösnin* 
gen päftått, innan den afbröts)^ Tackjärns- 
n^älian är nu öfverdragen med rof!:, under hvil- 
ken et fvart pulver ännu finnes läda därvid^ 
fom låter ganlka lätt flulja fig därifrån. När 
hela denna ikorpan borttages, utgör den ge«. 
menligen en tyngd af 10 til 15 gran och dä 
märkes ganfka tydeligen at Itorleken af fl^ållan 
år förminil<ad i den mon^ fom uplösningen va* 
rit långvarig. 
På Sil-papperet finnes ater igen de fmä fjäll 
hvarom jag förut näm^tj och hvilka under- 
ftundom äio lika fä långa, fom Järnbiten, uti 
h vilken de förut ingått, famt hafva ofta alde* 
B 2 les 
