^4 1787- Mart. 
Den år fäledes fönderdelad i fina beftånds åm- 
nen, fom äro en brännbar och en fur dödan- 
de luft. De anmärkningar, fom jag npgifvit 
uti Academiens i Dijon Handlingar (1783 Sem. 
I. p. 76. bevifa ytterligare, at kclakriga årr- 
nen gifvas, fom med Blyerts harva aldeles li- 
ka ntvårtes anfeende, och fom likväl hv.'-rken 
siro forbränneliga eller gifva någon alT^a, fafoni 
kol gör. På annat ftålle ihal jag tilhopa lam- 
la mänga flera dylika håndelfer, ibland hviika 
det år allenaft en, fom efter mitt tycke kan 
hårftädes intaga et tjänligt rum. 
I förliden Oélober månad gjorde jag några 
Blåsrörs Förfök i fålOop med Herr Tenxaxt. 
Bågge ledsne at icke finna andra kol, ån dem, 
fom fprakade fä fnart fpetfen af lagan koRi §t 
dem, företogo vi ofs at hälla dem en hel tim- 
me uti flark eld, inneflutne i diglar, fom voro 
vål tiltåpte. Pä detta fått förmodade vi at fuk- 
tigheten fkulle fördrifvas, hvilken efter vår 
tanke var orfaken til fprakningen. Men vi 
blefvo fnart öfvertygade at torkning icke vai^ 
den enda verkan af det företagande, fom ko- 
len hade undergått: de kunde därefter icke 
mera gifva nägon laga eller brinna, utan glöd- 
gade utan at förtäras, och hade fåledes på et 
ganfka märkligt fatt närmat fig i likhet intil 
Blyerts. Därutaf kan flutas at kol, fom biif- 
vit nyttjad t til förlta Cementation, icke är al- 
deles det famma kolet, fom det var förut: 
och, om det federmeia är lika tjenligt til Stål- 
bränning för nytt Järn, fåiom alle Metaliur- 
ger förfäkra, fS är äfven denna omfländighet 
ct bevis, at kolilybbct icke verkar pä annat 
