3t 
tilkånna:. månne det dä icke (liulle vara mö- 
jeligt at kolet, med varmens tilhjelp, år ven 
fororfakar en däremot fvarande dephlogiinca- 
tion. Juft dårfore at vi ännu icke åge utan 
panfl^a otiiråckeliga kunHiaper om denna be- 
fynnerliga egenflap hos koi^ år det tillätet, at 
ofverlåmna (ig St forflags-meningar och gifs- 
ningar, for at efterfpana råtta orfakerna dårtil, 
och til den ändan granfka ijeliva verknin- 
garna. 
Dä Järnflångerne, fom inläggas uti StSI- 
ungs-kifian, biifva anfenligen utvidgade och up- 
mjukade genom varmens häftighet, fä finnes 
aideles icke någon orimlighet at förellåila hg 
at Blyertfen kan. efter någon tids förlopp trän- 
ga hg igenom anda til kärnan af ifångenia , 
iä mycket mer, fom denfanmia medeHi hettau 
år författ uti et nåftan iuftlikt tilftånd: fom 
imellan bagge deffa kroppar år en flags drag- 
ningskraft, h vilken fåtter deras förening i verk- 
fiällighet: och fom det är en verkan af den- 
ne dragkraft, hvilket vi pä annat ftälle f!{ole 
fä inhämta, at befordra detta fina ämnets ge- 
nom.trångande uti den faRa kroppen. Vid Stål- 
gorningen hafve vi bevis pä, at denna genom- 
trångning fker ifrän ytan efter hand til medel- 
punc^ten, emedan kärnan af Stången år ännu 
Jårn, om elden icke nog länge bliivit under- 
hållen. Et fä längfamt verkande kan enfamt 
vara tilråckeligt at utmärka et ämne, fom vi- 
da mäfte vara fldldt ifrän det varmande våfen- 
de, hvilket mycket häftigare meddelar fig ät 
kropparna. Herr Rinmans Ron at Jårn blir- 
ver Stål 3 utan at omcdelbarligen röra vid nå- 
got 
