1787* ^pr> Maj, ^un, 13*5 
ken håndeife likväl fjukdomcn år periodift, 
åfcminftone tid- och llundtals mindre väidfam. 
Den fednare äter beftär i nägot organin^t 
fel i fjelfva Strupen, eller -äfophagus, nåra 
merendels vid magmunnen, eller där han går 
igenom diaphragma. 
I denna händelfen fortfara fymptomerna 
lander et jämt tiltagande, til des antingen felet 
kan afröjas, eller ock döden flutar et ufelt lif. 
Sällan blifver man om deffa döds- orfaker 
rått uplyft efter döden, dar få få blifva öpna- 
de, och en ofäkerhet om teknens råtta ur- 
fprung, under de fjukas lidande, gör Läkaren 
tvehågfen, hvad han bör företaga. 
Hvad mänge utlänningar med granfkning 
oph omtanka i detta ämne.t utrönt och antek- 
nat, har den yittre Herr Profefforen Murray 
jiied egen iaggran pröfning och grundelig ut- 
redning, för Kongl. Vet. Acad. tolkat, fom i 
des Handlingar för året 1779, P^8'- B5 och föl- 
jande, med jnyckejm upbyggeife iäfes. 
Mig hafva endaft 3 fädana händelfer före- 
kommit, dår jag fjelf kunnat hafva befattning 
med den fjukes fl^ötfek I de 2:n,e förfla fökte 
ijag alla möjeliga utvägar at lindra deffa med- 
ömkansvårde patienter, och förgät ej heller at 
pä varfammafte fått applicera Mercurenj men 
ödet ftridde icke allena (1 emot deras lif, utan 
ock min nyfikenhet, at efter döden dem fä 
öpna. Men den 3:dje patienten har nu nyli- 
gen kommit under min vård, med den iör- 
nöjelfe, at faftån jag icke kunnat rådda, hans 
lif, jag likväl fick tilfylleflgöra min åftundan, 
at efter döden utröna förhållandet af naturens 
I 4 förderfj 
