i4ö 1787- ^py* J^^y. ^un. 
At äter felet, fom få länge fortfarit, icke 
forr ån nu hunnit, at fulleligen fatta bom för 
lifvet, tyckes komma däraf, at ii långe kraf- 
terna medgäfvo någon kroppsrorelfe, voro hvar- 
ken våtfkorna fä fega, eller ner\^ernas famman- 
fnorpningfä våldfamt pä detta ftåilet verkande. 
Men at juft all förmåga, at få något neder, blef 
betagen, (2 fnart värken af Veficatorii application 
imellan axlarna uphörde, dårtil kan intet an- 
nat fkål af mig finnas, ån at det under verket 
varande hindret, fom med fkyndfamare (leg 
under et ftåndigt liggande pä ryggen fortfattes, 
nu hunnit til fm fullbordan. 
At åfven Spafmer ifrån början til detta fe- 
let mycket verkat, flutar jag dårutaf, at den 
fjuke i denna region haft en beftändig, faft 
efter hand mer tiltagande vårk, fä väl imellan, 
fom under det han nägot fkulle nedfvålja, famt, 
innan hindret blef fullkomligt, altid med mera 
fmårta och til mindre qvantitet kunde få neder 
något kallt liqvidum, ån varmt, och lättare 
tunna drycker, ån något ftadigare, dä i et pa* 
ralytifkt tilftånd det forhäller fig tvärt om. 
Imedlertid blir altid en fSdan cafus före 
döden omöjelig at kanna, och förmodeligen 
åfven fä at bota. 
