GH, IK, LM, NOföreftallä cirklar äffärlldld- 
ta arter af Strålar , foni aro ihopblandade i 
det Prifmatifka Speftrum , fadant, foim det fin- 
nes i forföket efter lifta Figuren; få mSfte, ge- 
nom convexvglafet X ( Fig, 3.)? deffe cirklar 
kunna biifva långt mindre , utan at deras me- 
delpunkter andra iitt ilålle. Dé kunna fåledes 
til den grad minOias^ at de ( Fig. 6. ) hvarken 
ftära eller vidröra hvararinan, Håräf hrrfva na 
AucPiorerne ftrax tagit anledning at föreflä coa* 
vex-glafet X5 för at f ä Sol - Ijufets 7 färger 
aldeleSj livar för fig» fkilda frän livarandra, i 
iarfkildta cirklar. Men detta är ömåjellg?. Vo- 
ro icke mera än fju forter Ljus^ilrälar til 5 
och gåfvos icke flera fådana cirklar , fom 
AB, CD &c. (F. 5.), än fju til antalet; fä ha- 
de det fm riktighet. Men forterna (Species) 
■af Ljas-ftrålar öfverftiga alt åndeligt antal. 
Newtons fnille var fkarpfyntare an andra men^ 
nillvors, men icke dårföre hans ögon. Dårfö^ 
re ritade han blott fju cirklar, för at beteckna 
de fju hufvud-fårgor, fom menfkliga ögät nä* 
gorlunda kan urflulja i Prifmatifl^a Fårg-biiden. 
De oåndeligen minga grader dem imellan ri- 
tade han icke; utäa då han nämner cirklarne 
AB, CD &c., tillägger han blott de otden, 
mh oräkneliga aitd ra (iunlimerable others). Bil- 
den ao (F. 6.) blir därföre lika fä väl oafbrute€ 
fammanhängande, fom AO (Fig. 5); fätgorna 
biifva blott mindre blandade, och ftrimorna me- 
ra tydliga och lifiiga. Men fido-linierna an^ 
lo^ uphöra aldrig at vara oaf brutne och räta Ii* 
nier. Det man i allmänhet kallar de fju enk- 
la fårgorna, år blott et talefätt, fom år afpas- 
fadt efter våra ögons urftilljaings-förmäga. Egen- 
M teii- 
