2©2 1787. ^lil ^ng' Sept 
något fått bidraga at utvidga Naturens känne- 
dom, gör jag mig det hopp, at följande under- 
rättelfer, dem jag hemtat af egen erfarenhet, 
under det jag roat mig med Tjåderfoglars up- 
födande, (kola vinna des gynnande bifall j åf- 
ven fom de torde vara til någon nytta för 
dem, hvilke til åfventyrs kunde fatta luft at 
förföka denne fogel arts tämjande til hemafvel. 
För mänga år tilbaka upfödde jag en ung 
Tjådertupp, hvilken, genom dageHgt umgänge 
med husfolket, blef få tam, fom någon hem- 
fogel, och kunde trygt lemnas ute på egen 
hand, utan at man behöfde frukta, det han 
fkulle rymma. Jag hade många tilfållen at gö- 
ra anmärkningar öfver det fä kallade Spckt el- 
ler befynnerliga ljud naturen tillagt denne fo- 
gel, och hvarmed Tjädrar ätOdlja fig, pä et fä 
utmärkt fått, frän andra Skogsfoglar. Det föll 
mig förft anmärkningsvärdt, at då de vilde 
Tjädrar nåftan endait fpela om Vårtiden, då 
parning fker, och blott någon gäng håndelfc- 
vis höras om Höften; fä fpelade däremot min 
tame fogel alla årstider och timmar pä dagen, 
alt fom det föll honom in, och det af h var- 
jehanda anledningar. Dårnäft hade jag tihäile 
at förfäkras om et tuig, fom icke kan utrö- 
nas vid de vilde foglars fpel med vifshet. Man 
föregifver allmänt, at Tjådren, då han fpelar. 
hvarken fer eller hörer. Man tyckes ock a: 
foglens förhållande i fkogen kunna med vifs- 
het göra en fådan flutiåts, dä man, med ve- 
derbörligt i ackt tagande af foglens cadcncer, 
kan få trygt nUka"s honom inom fkotthåll. 
Däremot fann jag, at Tjädrcn under fpelet. 
tller den IS kallade *S:^/r;;/;/^^;x, fom följer p^ 
klun- 
