1787- -^^^ö- S^pt* ^03 
klunken, icke tilfluter ögnelScken, utan blott 
iip lyfter ögonen, hvaraf fli:er, a t han, då han 
fitter i trädet, icke kan mårka Jagaren, fom 
bereder honom forfåt. Jag forfökte ofta, då 
riiin Tjäder fpelade, at hålla handen öfver hans 
hufvud, iikfom för at fatta honom öfver pannan, 
och fann, at fogien då ftrax afbröt (kårningen 
och högg ät fingrarna, lamt i Itället, at fort- 
fätta fliiårningen , förvandlade den til et late, 
fom af Jägare kallas et rapplande^ h vilket van- 
ligen tilkånna gifver, at foglen år upretad och 
i\(k. Däremot kunde jag icke utröna, at min 
Tjäder under mufiken gaf det minfta tekn af 
hörfel, ehuru itarkt buller ån förorfakades, för 
2lX afbryta hans (kårning. Sä fnart han fållt 
klunken, började foglen vingla med hufvudet, 
vände ut och in pä ögonen, dock fä, at han 
noga märkte det, fom paflerade öfver honom*, 
men tycktes för öfrjgt vara ft^^dd uti den fuU« 
komligafte hånryckning, 
Det fä kallade rafflandet höres ej fållan på 
Tjåderlekar, helft när Tjädrar höra andra med- 
täiiiare knäppa i trädtopparna och förifras öf- 
ver deras djerfhet. De åro dä ej färdeles hu- 
gade at fjelfve fpela, och iiikan fynes minfka 
deras kårleks-griller. Det år i fynnerhet frän 
de gamla tuppar, fom man fär höra detta be- 
fynnerliga lätet. Pä Viliinge ägor, uti Vermdö 
Skårgärd, har i flera år uppehållit fig en gam- 
mal Tjädertupp, fom, fä ofta han hört folk i 
fkogen, haft den djerfhet at nedflyga til mar- 
ken och under beftändigt rapplande hugga ät 
de perfoners ben och fötter, fom ofredat hans 
förmenta område. Deras Excellencer Grefvar- 
m PossE och Carl Fersen och mänga flera 
hafva 
