1787* ^^Pr n% 
Beråttelfe^ om Ormbett uppa en haf vande 
Huflru och des verkan på Fojlret; 
af 
SAMUEL pDMANN. ^ - 
t^hurii man i allmänhet funnit Ormars bétt 
•^-^ i de Nordliga iånder åtföljas af vida mil- 
dare Symptomer, än i de Södra och heta iuft^ 
ftrek, iå fy nes dock följande håndelfe beftyrka, 
at åfven vSr Svenfke Coluber Herus, i anfe- 
ende til giftets verkningar, ftundom ftulle kun- 
na jämföras med Italiens Vipera. 
En ung Huftru, C* F. fom i fjunde måna- 
den var harvande, hade den olyckan at den 14 
fifll. Augufti blifva ormbiten, dä hon i lin 
trjigärd läg fyffelfatt med renfning. Såret fked- 
de jåmte de fmårre täerna, och det fä lindrigt, 
at Huftrun endaft trodde fig hafva med foten 
vidrört en nåfsla. Hon gaf fåledes dårpå in- 
gen ackt, förrän hon märkte, det fvedan tiltog, 
och, vid närmare efterfeende, blef varfe or- 
men, fom flcyndade fig pä flykten imellan ogrå- 
fet. Säfom hon var enfam hemma vid gärden 
och ej kunde fä nSgot biträde, fkyndade hon 
fig in uti hufet, men märkte redan under 
vägen, det giftet började kringfpr^a fig, och 
det, fom mårkeligt är, förr angripa foftrct än 
den öfriga kroppen. Hon kände tydeligt hu- 
rw barnet förft började oroas af giftet och ftrax 
falla i de häftigafte convulfioner, utan at där- 
jämte fädane fkärningar tilftöttCv hvilka kunnat 
tilkänna gifva et föreftäende mifsfall. Barnet 
Uthärdade ej heller mera ån 3 a 4 minuter detta 
arb«t«. 
