1782. Jpr. Maj. ^mu 141 
de åro ånnu helt ludne, endaft med någon 
hår och dår framftickande fjäder. Öfver Qrde 
dygnet åro de blinde, och närde ändteligen fä 
ögonen öpna, åro dock ögonlocken fä röda och 
fvullna, at de hafva ganfta obehagligt utfeende. 
De åro mycket fömnige , tunge och ovige, lik- 
na vid päfeende mer katt -ungar ån fogel- un- 
gar. I flutet af Juiio, åro de helt ftore och 
kunna fullkomligt val flyga. De åro då alde- 
les teknade fom de åldre, men åro helt grä, t 
ftållet at de fenare åro rödbruna. Vingarna åro 
nu tilråckligt ftora, men ftjerten ål* ganfl^a li- 
ten. Frän förfta dagarna, gifva delTe ungar et 
låte frän lig, fom någorlunda liknar det, dä 
någon fkår tänderna. Det fl^er häftigt och utan 
nägon märkelig rörelfe pä näbben. De fmä un- 
garne uprepa det ofta, de åldre ej få tidt, men 
mycket ftarkt och med et hårdt fmållande. 
Hos de gamla har jag aldrig mårkt fädant. 
En ftark kånflo- ömhet i ögonen år orfa- 
ken, hvarföre Ugglor ej fe fä val om da- 
gen, fom vid et fvagare ljus. Skaparen, fom 
fä visligen inrättat naturen, harderföre anfla-. 
git den tiden til ro och hvila för dem. De 
åro dä ftåndigt i fina häl eller föka andra fkugg- 
rika gömllällen uti lurfvoga tråd, lador och 
dylikt. Vid minfta buller ^ fom nalkas, väckas 
de dock och med en lörundransvård häftighet 
taga fiygten. Deras flygt år af alla foglars den 
låttafte, utan minfta buller och dån. De fly- 
ga i fned direclionoch käfta fig ut, dä de (ko- 
la flyga. Ju närmare det lider ät aftonen, de- 
fto lifligare, qvickare och muntrare blifva de. 
Det år törft efter fölens nedergäng , fom de be- 
gynna fm jagt, den de inpä natten fortfåtta. 
K 3 At 
