sf8o 1782. ^uL Jug, Sept. 
lande i fem årgångar, gifver dock hvarochen 
upmårkfam Låfare alt tor mycken mifstanka, 
att detta var blott et forflag, fom han hvar- 
ken dä hade forfökt, ej heller federmera fjelf 
nyttjat. Det vore förunderligt 5 om en fä an- 
fedd Mann fkulle hafva kunnat långe och med 
ogonfkenlig båtnad utöfva et fä lått til efter- 
görande knep i jordbruket, utan at blifva lån- 
ge fedan härmad af alla Herreman i den lands- 
ändan, och omfider af alla Hem.mans-brukarc 
bland Allmogen. Denne, ehuru mycket han 
befl^ylles för envift hängande vid förfäders bruk, 
underläter icke att ock vidtaga de nya, dä han 
formar, och fedan han förmärkt deras vålbe- 
pröfvade nytta hos andra. Bevis härpå år 
Vållra delen af Upland, där åkerbruket pä en 
manns- ålder blifvit förbättradt, åfven hos all- 
mogen, i famma monn, fom det år mindre af- 
låget ifrån Våftmanlåndningarnas efterfyn. 
§ 4. Når jag för 20 är fedan nedfatte mig 
S landet, tviflade jag (2 litet om rigtigheten 
af den låran om jordens trägnare befäende, 
(den ock icke i någon utkommen Ikrift hade 
blifvit emotfagd)att jag genaft ingick i författ- 
ning, att dela all min åker i tre något når li- 
ka delar: hvilket ock följande äret verkilållt 
blef, och fortfattes i fyra år, under förefatts 
och anftalt, att gä längre med denna art af 
förbättring och dela all äkren i flera årgänger, 
fedan jag gjort et, i några år af mitt eget 
folk oförmärkt, förfök pä 5 tunneland af ena gär- 
det, fom med ringa koltnad kunde aflUngas (*). 
För- 
(*) Deffa 5 tunnc-land, fom burit hofl-fid 176Ö, in- 
IhnL^des 1767, änder flama af Årte.-t^ppa, men 
