2l6 
1782. ^lil Aug, Sept. 
och de| är den, fom vårt luit-ftrek ofta väg- 
rar. Beträffande Bördigheten, är det beiynner- 
ligt at, åtminftone här i Sverige, de magrare 
Landsorter äro jult de, fom alimånne. igen id- 
ka Tvefädet. Men månne icke detta är en 
mifsräkning ? och månne den icke härrör»: af 
den lätthet, de finna i bruket? Ty fand och 
mylla kunna koras när Bonden gitter, men 
Lerjorden icke få. 
I alhnänhet är värt vanliga Träde pä 
långt när icke upbragt til den tullkomlighet, 
att Jordbrukets utvidgande mera mä behofvas 
ån des förbättrande. Detta lenare tyckes forlt 
bora hos menige Jordbrukaren, fom utgör flör- 
fta hopen, toroka Hoit-Sadet, hvilket ock ver- 
keligen ar i tiitagande. Hinna Vederbörande 
något mer, få lonar lig nogfamt at plöja fuarp 
vall* och dar den tryter, äterftår att gripa til 
kärrs och moffars upodling. Til alt fadant, 
ligga nöjaktige upmuntringar i de omftändig- 
heter, fom Fäderneslandet, under närvarande 
milda och vifa llyrelfe, kan fågna iig åtj fre- 
den, tryggheten, utgårdernas drågiighet, fe- 
dernas förbättring, frihet att klyiva jord för en 
hvar fom gitter, och andligen det, fom af en 
mer utbredd uplysning ännu väntas, at hem- 
mans-brukare icke med andra gårdars betjenan- 
de, hindras ifrän egna jord-brukets förbättring. 
Nu återftår, att pä fatt, fom Hr. Wall tRius 
gjort, utaf Tabellen draga ätfkilliga andra flut- 
iåtfer om vårt jord-bruk i allmänhet. Men jag 
fruktar att redan hafva gjort denna afhandling 
förläng, ocb flutcr deriöre, glad om jag för- 
mått någorlunda \ äl utreda frågan om Trc-fadcts 
nytta, K. d. 2 April 1782. 
