24^ 1782. ^nL Jug, Sept 
Huru Qvick -roten kan, pä et ganfka latt 
fått och utan minfta koilnad, genom ionderhac- 
kade rötter fortplantas och til artificiele ängarnyt- 
tig göras, det utbeder jag mig at rå lorKl. Acade- 
mien vifa genom följande at mig anftäidte ron: 
År 1777 om höften, dä jag n%ulle med god- 
fel och råg-fäning til ång igenlågga en piog 
eller linda, braft något af den fårra få, acjag 
dera icke hade nog förråd. Jag hade imedier- 
tid och i det famma nyligen torut låtit med 
billharf uprenfa en åker, i hvilken var m.yc- 
ken Q\'ick-tåga, Samlingen, fom jag deraffick, 
var anfenlig, Det foll mig dä in, at låta fön- 
derhacka den och utfå pä rellen af oivan- 
nämnde ångs - plog. Hackningen eller at hugg- 
ningen ikedde med biia, öiver en hugg-ftock, 
til I eller I fingers långa ilumpar, eller åtmin- 
ftone til den långd, at hvar och en af dem iic- 
de I a 2 ögon. eller piggar pä lig. Jorden, 
pä hvilken jag ärnade utfå dem, bcftod af en 
nägot läglåndig fvart kärr-mylla, fom likvål var 
kringdikad. Efter plöjning och tilredning, 
harfvades den förlt med en vanlig pinn-harf. 
Ofvanpä harfningen, gjordes fåningen af den 
fönderhackade Qv^ick-roten la tjockt, fom fam- 
lingen och tilgången deraf kunde tillätl Der- 
pä nedmyllades eller nedkördes den med Dahl- 
årder få tätt, at ärder-forrarna i det närmaite 
lupo tilhopa: och fift vakades jorden med en 
lätt valt, pä det at den deTefter upkommande 
ängen fkulle blifva någorlunda jåmn. 
Om våren derpä hade jag det nöjet at fe, 
det detta forfök lyckats och at den nedkörda 
qvick-roten började på at fkjuta täta och jäm- 
na 
