3o6 1782. 0&, Noi\ Dec, 
det alla deffa fymptomer härrörde af mafl^ar : 
frågade derfore Modren , om hon ej någon 
gång formärkt , at maftar gått från Flickan ? 
Svaret blef, det hon fjelr altid trodt dem vara 
(kulden til plågorna, hvarfore hon ock ingii- 
vit henne ätlkiUiga kraftiga medel emot mallar, 
men aldrig åndå förmårkt fådant, m. m. 
Omfider forordnade jag henne några falia 
digeftiva och flem-uplöfande medel, dem hon 
i tre dagar ä rad nyttja (kulle, och pä 4:de 
dygnet utdricka et 61-glas m.ed bitter-vatten ; 
buken fkulie betackas med fmor-dukarj födan 
beftå af fårfk och lättfmålt fpis , ej förgätande 
at dageligen underhälla god rörelfer , o. f. w 
härmed fkulie en tid borrtät fortfaras. Modren 
lofvade at det efterkomma , och gick iin våg. 
Året derefter, 1781, vid famma tid, kom 
Modren igen til mig, med beråttelfe, det hon 
för fin Dotter nyttjat förrbefl^refne medel i 9 
veckors tid, deraf hade hon väl förmårkt, det 
mycken flem gått frän henne, men inga mail:ar; 
buken var ej fä härd och fpänd fom förr j mat- 
luften båttre; men i det ftällei hade hon, tre 
dagar för Nedanet, fått flarkare vär.^ och fpän- 
ningar öfver ryggen och länderna , och bletvo 
låren dä likfom förlamade, derpå hade fölgt 
fpånningar i hufvudet, med olidlig vfirk i öro- 
nen, och efter några dygns förlopp iniunnit 
(ig nufeblod, mer eller mindre til myckenhe- 
ten : derefter hade plågorna åter minikat lig , 
til nälta Nedan, dä de Sterkommit ; på fådanc 
fatt har det fortfarit i 5 månaders tid. 
Denne beråttelfe gaf mig anledning, at 
falla med mina tankar pä Månads-Reningen , 
ehuru otrohg den fyutes , i betracktande af 
Fiick- 
