1782. OEf. Nov. Dec. 317 
fvettning , någon blodfpottning , andetåppa , 
uphoRning, fnabb puls. Den Mllnad har jag 
iikvåi tyckt mig finna , at vid fcrophuleufa 
Lungfoten uphoYtningen aldrig varit få ymnig, 
blodfpottningen aldrig fä ftark, och fvärighe- 
ten at Hgga på ena lidan ej fä jåmn, fem dä 
fårnad varit. Men en fcrophuleufe Lungfot 
kan lått gå til färnad, det jag ofta funnit, dä 
jag vid Likens opnande genomfkurit tubercler- 
ne 5 hvrlka ofta varit bulnade inuti. I allmän- 
het har jag tyckt, at fcrophuleufa Lungfoten 
börjar hndrigt , tiltager iängfamt , har ringa 
blodfpottning i följe med fig , och i början 
liten eller ingen uphoflning. En knöl tilvåxer 
i fänder, fom alt förvårrar tilftåndet. Deremot 
år den exulcererade Lungfoten mera kort i fina 
lladier, mera frätande, mera farlig. De fom 
hafva läng hals, platt bröft, rödlåtta kinder , 
fin hud , äro födde af lungfiktige Föråldrar , 
fallne för blodfpottning, gyllenäder eller nåfe* 
blod, äro måft fallna för ulcereufa Lungfoten, 
åfvenfom de], hvilka af förkylning och af der* 
pä följande hofta, fom vaall^ötes , få Lungfot, 
altid hafva larnad pä lungorna. De åter, fom 
fä Lungfoten i tiltagande ålder , af långfam 
forg, af upflagen Gikt, eller af annan dylik 
orfak , hafva gemenligen den fcrophuleufa. 
Dock förefalla harutinnan fä mänga variatio- 
ner, at man ej med fullkomlig vifshet kanut-^ 
ftaka ofvikeliga lagar härvid. Dä nu Lungfo- 
ten är af fcrophuleufe art , fä fynes det tro« 
ligt , at de upblötande ammoniacalifka ångorna, 
fom vid fähus - curen ftundeligen refpireras , 
fmäningom (kola upmjuka och fördela de tuber- 
cler i lungorna, fom utgöra fjukdomens huf- 
X 3 vud- 
