96 t^^L Jpr, 3Taj\ ^un. 
Med Sal microcofmicus fråfer den litet i 
början, och lemnar fedan et fvärlofl: relidaum, 
men glas-pårlan får en himmels-blä ren fårg, 
utan minfla tecken til rodhet i refraclion, fom 
med cobolt händer. Med flor tilfats, blir pår- 
Jan brunaktig, dock ånnu genomf-anlig , men 
ån mer, gör henne fvart, famt opak. 
Borax löfer, utan rörelfe och nåftan utan 
färg, men dä den öfveriaftas, blifver omlider 
pärlan under affvalning brun eller hvit och 
ogenomf^inlig. 
Den fyrliga jorden allena fråfer något med 
alkali minerale. Med fal microcofmicus blir 
pärlan förft ljusblå, m.ed ftörre tilläts mörkblå, 
dock altid fri från rodhet i refraclion j och m.ed 
ån ftörre, brun. Borax antager en ringa flxymt 
af blåhet, men blir med Aor tilfats gul -brun, 
dock genomfl^inlig , fä framt icke ny tillågg- 
ning fter. 
Denna fluteliga brunhet har jag icke kun- 
nat fördrifva, hvarken med faltpeter eller ytre 
lågan. 
Et ganfka lått medel at fkilja Tungften från 
alla andra hittils bekanta ftcn-arter, år, at öf- 
vergjuta defs pulver med fl^cdvatten eller falt- 
fyra, och ilålla i digellions -värme. Man blif- 
ver då fnart varfe, i fynncrhct med den fena- 
re, at pulvret efter hand vinner en vacker ljus- 
gul färg. Detta händer, ej allenall med den 
arten, fom är hån Bitsberg, utan ock med al- 
la utländil^a, fom jag hittils haft tilfälle at för- 
föka. Hvad fom j)lagar kalb.s h\ it zinn-grau- 
pen eller tenn-malm, hörcr ofta hit. 
Hvad 
