af Lanius. De aro ånnu ej i ftand at flyga, 
utan hoppa endall frän den ena qvillen på den 
andra. 
Knapt gifves någon fogel, fom med ftorre 
ifver och driftighet forfvarar de lina, ån den- 
ne. Ingen liten fogel vägar pä längre håll nal- 
kas deras bo , och de ftörre drifva de bart med 
et mod 5 fom år otroligt. Dé fty ingen fara. 
Jag har fedt dem med hogfta ifver förfölja Star- 
rar och Snöftator ( Turdus pilaris^ , och fjelf 
mången gång haft dem i klåderna, dä jag nal- 
kats deras bo. 
I början tyckes hannen ej fynnerligen bry 
fig om ungarna, men ju åldre de blifva, ju if- 
rigare blir han at förfvara dem. Alt medan 
honan ligger pä äggen, och de förfle dagarne, 
innan ungarne få ögon, fer man fållan til han- 
nen } han år dä fyflofatt , at fkaffa födan. Ho- 
nan år dä deremot aldrig bärta: fä fnart nägon 
nalkas , flyger hon pä nårmfta gren , O^riker 
ouphörligen och vickar på ifjerten, få långe 
någon fara märkes. Deffe foglar hafva et fkår- 
rande och obehagligt late, når de åro rådde el- 
ler onde, men deremelian aldeles tyfte. Altid 
år endera pä vakt vid boet, och fä fnart dea 
begynner Afrika, kommer llrax den andre til. 
Sä fnart ungarne lemna boet, blir det han- 
nens göromal, at Itåndigt vakta dem. Han 
gör det ock fä vål, at de åro utan all fara. 
Honan följer dem väl ännu, men år aldeles 
tyll och likalbm rådd. Hannen deremot år pä 
Itåndig utpoft. Han fåtter fig garna i de hög- 
fta tråden, at hafva fä mycket friare uthgt, 
och fä fnart någon fara mårkes, begynner han 
