15^ ^781. ^ipr. Maj. rjufu 
medförde vattu- ångorna, borde delTa, fäfom 
en lag dimba, fiadna vid ytorna, men kunde 
icke, fom nu Iker, blolTa med en vidftråckt ex- 
ploiion up öfver hela klockan, lä vida en, 
ehuru eftergifvande, dock i nårmafte jåmvigt 
ftäende luft, öfver alt möter. Ej heller kunde 
ångans upblolTningar blifva alt qvickare och 
mera fpridande, då kropps-ytans dragning for- 
blifver denfamma. Således blir endait öirigt, 
at tanka på de7i luft^ fom fyller klockans- r}77id^ 
och omedelbarligen , vid föriia pumpning, för- 
tunnas. At denna luft år i lamband med ån- 
gornas upliigande, ar väl ganil:a både troligt 
och onekeligt: frågan år endali, om denfammia, 
blott faiom förtunnad luft, eriiåller någon flor- 
re förmåga at "draga ångorna til lig, eller om 
någon annan kraft och orfafc dervia tiikommer 
och underhielpet deffa luftens verkningar? det 
förra itrider emot den erfarenhet, at ångor hål- 
dre dragas in utur en varmare, och laledes gle- 
fare lutt, til en kali och tät, ån tvårt omj men 
i fynnerhet derm.ed, at deiTa ångor, eiter loi- 
fta upftigandet, ej hänga qvar, utan iirax iter 
falla fynbart tilbaka, ur den luft lom genom 
dragning och folation låledes formicnes hafva 
uplyft dem, men äter omedelbarligen derpa, 
utan orfak, förlorat denna förmåga. Luft,få- 
fom luft allena, iörorlakar fåledes icke delTa 
phcnOmener. 
^. 14. At varru-Jiartiklarne y formedclft egen 
fj)anllighct ^ uvblo/fd til dylika angör ^ år val iöt 
lig ijelft redan otroligt, få vida vatncts delar, 
få väl i vacuo, Ibm iria luften, genom inbör- 
des dragning, löpa ihop til runda droppar, och 
fjelfva vatnet funnits lä hårdt, at det genom 
];ar- 
