17^4- J^"' Mart. 45- 
dil-honan, fom förvarar fina ågg i fanden och liim-* 
ma dag fom utklåckningcn fl-ier dem beföker^ far 
ofta hannan med fig i föTje^ hvilken dödar och up- 
åter fä mänga han ofverkommer 5 men ånnu for- 
underligare lårer vara at finna en dylik egenftiap 
hos detta Infed-flaget. 
Om hannen med flit foker defTa ungar, kan 
cj fågaSj det år dock vifst, at, få fnart han dem 
träffar, bjuder han til at dem forftora, änft %it 
det icke altid for honom lyckas j ty få fnart ho- 
nan blifver honom varfe, år hon flraxt fårdig til 
motvärn^ och på den fidan han nalkas hanne , vet 
hon fä artigt at boja ned famma fida af kroppen 
til bladet , at han ej kommer åt någon enda : han 
fåtter likväl fin fida mot hennes och forer di häf- 
tigt på at fofa henne ur vågen. Nu ligger hela an- 
dra fidan af hannes kropp up och ungarne dar o- 
tåckte, hvarfore, når han icke pa denna fidan åt- 
komm.er, ofvergifver han hår anfallet och j ån- 
kar fig få fakta omkring til den opna fidan 5 men 
hon år lika fnar at käfta om och äter fålla den fi- 
dan af kroppen neder til bladet fom nyfs varit up : 
han bjuder ftrax t hår på lika fått til, han fåtter il- 
dan mot at fkaffa hånne undan, hon fträfvar emot 
och imedlertid fitta ungarne helt ftilla. Men 
fom hanen, ju långre ju ifrigare, förnyar anfal- 
len, nu på en, nu på en annan fida, blifva ungar- 
ne oroacfe, komma i rorelfe, och taga flykten, 
i det de krypa kring och under bladet hvarpå de 
futit, famt fä vidare bart på andra blad5 modren 
kommer f åledes utur ft-ånd at långre dem forfva- 
ra, och hannen fpriiager dä pä de ungar han ofver- 
kommer, trycker dem mot bladet med fin buk 
och bjuder ftraxt til at gcnomfticka dem. Detta 
