17^4* J^^- F^l^^* Mart. 
PafSlgden af de iholiga tegarna var, at jag, 
fa fnärt Auguftus vai' aldrig fä litet for vät, fick 
vifst pä dem mifsväxt , ätminflone på deras mit- 
tel. Dårpä f ägs likväl om höften någorlunda 
vacker brodd j men la fnart vär-torkan begynte 
verka, förgicks den helt och hällit. Jag gick 
dårfore in pä tegen , at fe efter, huru därmed vo- 
re befkaffadtj och fann, at fådes-kornen lägo of- 
vanpä, och at brodden, fom dlraf var utvuxen, 
Var omkullfallen och forvifsnad. Drång-fogden 
gaff6re, at äkren beftod af gås-jord, fom tros 
genom froften vånda upned pä rot och alt. Jag 
iåmnar huru riktig denna Bonde-obfervation kan 
vara pä andra ftålleii j men hår bedrog han rnig j 
ty jorden var helt jåmn, och den omkullf^llne 
brodden lag redigt ofvanpä. Dårfore kunde or- 
faken dårtil ingen annan vara, ån dea-, at fådes- 
kornen ej kommit ned i jorden. 
Dä torr f anings-tid år, och man häller pä at 
harfva ned f åden , fä rora harf-pinnarne den torra 
jorden ikring, fä at kokorne komma at ligga hö- 
gre eller nedrigare efter deras ftorlek : de ftorfta 
ligga ofverftj de mindre nåft därunder, alt fom 
dc äro ftora til. Således kommer fådcs-kornet at 
fä fin plats under dé aldraminfta, eller ibland mul- 
len j och fär altfä mull nog ofver fig, fom tvin- 
gar rötterna at gä pä djupet. Dårfore kan h var- 
ken brodden falla omkull eller komma dcfs röt- 
ter fä nåra til jord-fkorpan, at de lida af vär-tor- 
kan. 
En förnuftig Bonde, min dä varande nåfi c G rän- 
ne, låt fin dotter, fom ånnu ej var fullvuxen, harf- 
va ned all fin fåd. Pä tilfrägan hvarfore han där- 
med befvårade fin klena dotter, dä han lik^■al.^ 
E 3 han- 
