1 7^4» ^P^- ^^j- J^'^^ ^^9 
den, til at därmed foka^fordrifva dem. At hin- 
dra, det främmande mafkar icke mätte komma 
fran fkogarna, hade en och annan upkaftat et li- 
tet dike rundt omkring trägården, af en half alns 
djup och bredd, med branta bräddar mot trä- 
gårds - lidan : dä nu de från fkogen til trägården 
tågande mafknr k ommo til diket, foUo de dåruti 
ned, och voro ej i (land at hjelpa fig up> ty de- 
ras fötter finge ej fa lie i den 161a muUen på fidan 
af diket. Men i de måfta trågåi^dar hade delTe 
gäfter i haft fa tikagit, at man tafångt bod til at 
utoda dem 3 och haae de dar iå huferat, at tråden 
llodo helt nakna. SomligMdes läto de lig éj no- 
ja med lofvcn allena, utan de åto åfven up de un- 
ga mjuka Ikått och qviftar, fom tråden gjordt 
iarama är. 
Skogarna voro likaledes af dem helt fulla. I 
början förtärde de allenaft lofven pä -medelmåttiga 
och fmå tråd, oqh lämnade de ftorllra orörda 5 
men fedan de gjordt Hut i^ä de yngre, tvang hun- 
gern dem omiider, at äfven angripa de florftji 
tråden, pä hvilka dc likaledes upåto alk lofven 
frän rot til topp. 
Marken uti och omkring fkogama var lika« 
fom lefvande> ty knapt var någon flack hvarpS 
icke krällde mafkar, fom vädret ikakat ned 5 defs- 
utom, fedan de upåtit lofven pä et tråd, rnäfto 
de ned , at foka fig foda pä andra. Gick man un- 
der et träd, blcf man fnart ofverholgd af mafkar^ 
fom foUo ned. Hår och dar i ogärna lägo fma 
ångs- täppor inflångde, pä hvilka ägarena lämnat 
mgra fa Ekar 5 at gifva ftugga åt gråfet> defTe 
I fin" 
/ 
