17^4- Ap^' Maj. Jim. 157 
Monne man icke kan affkåra Ragcn, innan 
han blifver tor mycket torr^det år, medan häftet 
imelian kornet och hylfan ånnu år iegt, och förr- 
än hylfan utfp ärrat at for mycken torkning ? Rå- 
gen är ju mogen, forrån han blifvit fuilkomligen 
torr. Kan han icke dårfore torkas åfven fä väl i 
kårfvan , fom pä roten ? 
Al den faft, hvaraf iåden har fin våxt, for- 
kofring och mognad , mäfte gå up igenom de ca- 
naler, fom finnas i rötterna, och fträcka fig anda 
til kornen. Sä långe delTe canaler aro opne, år 
hopp, at iåden ånnu fkal blifva fylligare.; men 
fedan de af torkan ihorpt fig famman , kommer ej 
mera faft up > och dä bor man hålla iåden for full- 
mogen, fall: kornen ånnu åro litet mjuke. 
Sä långe nägon nårings-faft circulcrar i flrSet, 
år det mjukt ^ men når circulationen uphort, 
hårdnar det fnart. Forfarenhcten vifar , at fl-räet 
hårdnar aldraforfl, dår det år fmalafi:, nämligen 
narmafi; vid axet. Således får man hår råtta mär- 
ket igen, hvareftcr man, fom jag tror, bor råt- 
ta fig vid fkordens foretagandes nämligen, at 
man på det fagda ftållc af ftrået kånner eiter med 
naglea,om det ånnu hunnit blifva tort odi härdt. 
Detta var for mig en regel , då jag var åkerbru- 
karc.'. Dårfore begynte jag ock , at emot ailmaii 
plågfed hos öfs, lätafkåra, innan kornen kunmt 
blifva fuilkomligen torra > och förmodar, at jag 
dymedelfi: fåg den rågen i B ingen, fom annars 
fivolat blifva på åk ren qvarliggande, utan at däri- 
genom fak na något i kornens kårna. 
Men jag vann defs utan tre formoner :den for- 
j ta var, at jag kunde fullborda (korden, utan at 
gora koftfaiåi maltid ät 40 eller 5-0 franimande per- 
^ {q- 
