1762. Jan. Febr. Mart. 47 
ters-gårdar viftas någon tid, for Boftapens fkulL 
Pädc mindre tvår-branta fidofrte af bergen, år 
altid grönt odh vackert grås, fä fnart fnon gar 
bart, fl at man ma förundra fig^ huru fort dec 
I våxer: och det lå högt up på bergen, fom bofka- 
pen plågar kuftnä komma. Forrftodeligen lår och 
göder bolfeapen fjelf defla betesmarker ät iig, 
hvaraf de blifva fa frodige. Hvareft et Nybyg- 
! ge fåtter fig^ eller några Torp anläggas, får 
marken fnart et annat utfeende : ty kårr och ma- 
gra hedar blifva dar , nåftan utan månnifkors åt- 
gärd, efterhand förvandlade til gronfkande falt, 
endaft igenom deO godfel, forti faller efter bo- 
{kapen. 
En olågenhet år vid defla betes-marker, iiemL 
en ftor myckenhet af ftenar , fom falla ned ifrån 
bergen, hvilket de Norflke kalla Fjåll-fkred. Mea 
jag har med noje öbfcrVerat Naturens verkningar 
här vid : Af den myckna fuktighet , fom vankar 
i Fjällen, blir marken, i fynnerhet om Våren, 
mycket blot, (å at fttnarne af fin tyngd mer och 
mer nedljdnka : emot dem iladnar mycken god 
jord, fom ncdfkoljes med fno-vattnet ifrån deho^ 
gre Hållen. Härigenom fker, at omfering och i 
Ikygd af defTa (tenar, våxer gemenligen det håi'« 
lig-alte och frodigafte grås. Nödig våtfka^ fom 
år växternas lif , tryter hår aldrig. Den fetma 
och de jord-particlar, fom nedfkoljas ifrån ber* 
gen, bidraga ock ej litet til den ymnighet pä 
grås, fom vid fidorne under Fjållen, och i dål- 
derne imellan dem, plågar vanka, i fynnerhet på 
fodra fidan, dar Solen tilråckeligen tär upvårma 
marken. Det år ej fållfynt i Norige, at man på 
fådana ftållen får bårga ho två gångor om året* 
